Detta har hänt...
Du kan lägga torrt bröd i den, till fiskmåsarna.
–Du måste mata fiskmåsarna. –Jag lovar att göra det varje dag.
Säg nåt snällt. Säg att jag är din älskade Nora.
Jag kan inte. Vi kan inte göra det här.
Jag måste sluta tänka på henne, så jag började umgås med Jenny.
–Han tycker om dig. –Sluta, han är bara trevlig.
Han baserar en romanfigur på dig.
Vi kan äta picknick på stranden och prata.
Jag måste åka till Bar Harbor. Min förläggare är i Camden.
Mr Quebert är här, Jenny.
Hon var trevlig, men var inte Nola.
Jag visste att Quebert var besatt av flickan. Och jag hade bevis.
Vem mer kände till er relation?
Efter Nolas försvinnande började jag få anonyma brev.
De slutade komma fem månader senare.
–Nej, jag gör det. –Är det där blåmärken?
Mamma slog mig när jag kom hem från Bar Harbor.
–Din mamma? –Hon säger att jag är syndig.
Hon ville lära mig en läxa. Hon har rätt, jag är en syndig.
Men Nola berättade att hon träffade en äldre man.
Jag glömmer inte hans namn. Han är en av Maines förmögnaste män.
26 JUNI 2008
–Vilken start på dagen. –Du anar inte vad jag har hittat.
Försvåra inte utredningen med dina galna, obevisade ledtrådar.
Nola kanske inte var en perfekt liten ängel.
Hon träffade en annan äldre man samtidigt som hon umgicks med Harry.
–Hur vet du det? –Nancy Hattaway, Nolas bästa vän.
Det behöver inte vara sant. Femtonåringar säger en massa strunt.
Ge mig den.
Heter den andra ungkarlen nåt?
Ja. Elijah Stern.
Är du galen? En av delstatens rikaste och mest respekterade män.
Han ärvde ett imperium.
Utan säkra bevis bråkar jag inte med nån som spelar golf med guvernören.
Jag hittade de här i huset i Goose Cove.
–Vi letade igenom huset. –Ja.
–Gjorde ni? –Ja, det gjorde vi.
Det är inte samma sak som att bo i det. Tur att du inte vräkte mig.
"Jag vet vad du gjorde med flickan. Snart får alla veta."
Harry började få dem när Nola hade försvunnit.
Nån kände till deras relation. Nån som ville hämnas–
–och kanske dödade Nola när hon skulle träffa honom.
Harry väntade på henne på By the Sea Motel i rum åtta.
Nola bad honom möta henne där i ett brev.
–Och var är det brevet? –Det har försvunnit.
Det viktiga är att Nola aldrig kom.
Hon blev alltså dödad på vägen till motellet.
Så nån galning dödar henne–
–och begraver henne i Queberts trädgård, men det är inte Quebert?
–Ja. –Knappast.
–Ja? –Du ska vara i Portland klockan tio.
Tiden flyger iväg när man har så här kul.
Tänker du inte följa upp det här? Om Stern skrev de där breven...
Den som skrev "Adjö, älskade Nola" är troligtvis mördaren.
Vänta på resultatet av textanalysen innan du anklagar folk för mord.
Så Elijah Stern, samhällets stöttepelare, är en snuskgubbe?
–Det verkar så. –Det räcker inte, Goldman.
Såna som Stern älskar sitt eget rykte.
Om han så bara anar att du misstänker honom–
–stämmer han dig för ärekränkning–
–innan han bussar en av sina rottweiler på dina kulor.
Och du kan inte säga nåt när du har blivit pojksopran–
–eftersom du gör intrång.
Kan du använda lite hudlotion? Nej, jag pratade inte med dig.
När han har bussat hundarna på dig attackerar han dig själv.
Han stämmer dig för ärekränkning, förtal...
Så vad ska jag göra? Ingenting?
Ta det säkra före det osäkra. Fokusera på dina andra ledtrådar.
Ge dig inte på Stern utan verkliga bevis–
–om du inte vill bli permanent medlem i en gosskör.
Ja, hon blev slagen. Jag kände till det.
Jag såg blåmärkena. Det var fruktansvärt.
–Anmälde du det inte? –Hon sa nej.
–Sa Nancy nåt mer? –Hon sa att...
...att Nola verkade vara deprimerad den där sommaren.
Jag bjöd ut Jenny fjärde juli. Det förändrade hennes sinnesstämning.
Hennes brev var...förkrossande.
Fjärde juli, breven och misshandeln är väl med i "Roten till det onda"?
Allt finns med, Marcus. Allt finns med.
Så många har analyserat romanen–
–med symboliken, allegorierna och allt sånt.
Men det var bara en enkel historia om Nola och mig.
5 JULI 1975
Vill du ha mer kaffe?
Vad döljer du för mig, Nola?
Jag döljer ingenting för dig, mor. Jag lovar.
Ljug inte för mig! Tror du inte att jag märker nåt?
Ute hela tiden, och sminkad som en hora!
Nej! Snälla, nej!
Nej, nej, nej!
Minns du varför vi lämnade Alabama?
Ta av dig kläderna! Ta av dig dem.
–Varför använder du bysthållare? –Jag har bröst.
Du är för ung för att ha bröst! Ta av den!
Mamma!
Förstår du? Ta av den! Tvinga mig inte... Ta av den!
Ta av den! Ta av den!
–Nola? –Ett ögonblick.
Det är mycket folk, vi behöver dig.
Jag såg att Mindy är ensam. Hon sa att du har varit på toa i evigheter.
–Nola? –Ja!
–Vad är det? Har du gråtit? –Jag mår inte så bra.
Jag hjälper er under rushen.
De är helt tokiga i köket. Skynda dig.
–Varsågod. Jag har haft i socker. –Tack.
Berättar du för din mamma att jag klantade mig?
Sluta nu. Sätt dig ner.
–Ibland hjälper det att prata. –Mitt hjärta är bara lite trasigt.
En vacker dag hittar du rätt kille.
Lita på mig. När jag var i din ålder...
...trodde jag att jag var kär flera gånger och jag...
Nu förstår jag att de där upplevelserna bara...
...förberedde mig för Harry.
–Harry? –Harry Quebert.
Jag vet, det... Jag borde inte berätta, det är så nytt.
Men du såg så ledsen och förtvivlad ut.
I går tog han med mig på fyrverkeriet. Det var så romantiskt.
Och jag är nog huvudpersonen i hans bok.
Han är för blyg för att säga nåt, men han ser på mig–
–och skriver nåt, och...
Så han tog med dig ut igår?
Men du får inte säga nåt förrän det är officiellt.
Jag ville bara berätta för att bevisa–
–att det kommer att bli bra längre fram.
Sitt kvar. Jag går och diskar det här.
Min älskade Harry, nu vet jag sanningen.
Jag har förlorat din kärlek. Jag vet inte hur eller varför–
–men jag känner att den är borta för evigt.
Jag ber dig bara att skriva till mig.
Jag måste veta att du finns kvar och att jag existerar för dig.
Jag orkar inte leva med att du har glömt mig helt.
Glömma dig? Det är som att glömma en del av mig.
Men jag måste vända min kärlek inåt, för både din och min skull.
Hjälp mig, Harry.
Hur kan jag sluta älska dig när bara tiden med dig inte är bortkastad?
Bara den tiden är värd att minnas.
Du är för ung för att leva i det förflutna.
Varje morgon är personen vi var i går död.
Se dig omkring.
Liv växer överallt där det kan göra det.
Det måste även du göra. Jag måste låta dig göra det.
Jag ber inte att få träffa dig. Vi träffas först när du vill det.
Tills dess kan jag bara vänta och hoppas.
Och när du vill ha mig finns jag där.
–Så hon skrev det första brevet... –Femte juli.
Jenny berättade att vi hade varit på fyrverkeriet.
Nästa dag blev det värre.
Nola? Får jag komma in, Nola?
Vad är det, älskling?
Det är mamma. Hon har gjort mig illa igen.
Vad sägs om att gå på bio?
"Den Rosa Pantern kommer tillbaka." Du tyckte så mycket om den första.
Vad säger du? Du, jag och en hink popcorn?
Okej.
Här är Jenny på sitt dansuppträdande.
Hon vann guld för bästa solo det året.
Den andra flickan blev puttad.
Hon snubblade. Inget annat blev bevisat.
Här är vår lilla Olga Korbut. Hon var så talangfull.
Inte fotoalbumen. Du måste vara så uttråkad.
–Du är förtjusande. Eller hur? –Ja.
–Ska vi gå? –Ja, vi ska nog gå nu. Tack.
Jag ska bara hämta min handväska.
Jag ville köpa en sån, men min fru sa att jag skulle se ut som en hallick.
Nu räcker det. Ni får inte bli sena.
Jag hoppas att ni kan komma på vår trädgårdsfest på söndag.
–Som vår hedersgäst. –Ja, det tror jag.
Utmärkt. Det blir inget tjusigt, bara en lunch–
–med trevliga människor som har känt Jenny hela hennes liv.
Det var trevligt att träffas.
Jag kör hem er dotter i rimlig tid.
Ta god tid på er.
Du kan väl ta platser så köper jag popcorn.
Det här ska bli så kul.
Jag ska gå... Vi träffas därinne, jag måste gå på damernas.
Här är din biljett. Jag letar reda på några platser.
Tack.
Vi sätter oss inte för långt fram.
–Jag ska köpa lite popcorn. –Inget smör, tack.
Var inte arg på mig, Nola.
Hade du trevligt med din förläggare?
Gå tillbaka till din flickvän. Hon har redan berättat allt.
Jag borde inte ha ljugit. Förlåt.
Jag var så hungrig. Roliga filmer ger mig aptit.
Jag älskar kommissarie Clouseau. "Är det där din apa?"
Det är jättekul. Så bra.
Kör inte hem mig direkt. Vi åker till stranden.
Vi kan parkera i närheten, titta på stjärnorna och ta en promenad.
Vi kan nakenbada och låta våra kroppar bada i månljuset.
Eller kanske åka till Side Creek Lane, vid skogen?
Utsikten är vacker och det finns en fin parkering.
Jag vill gärna visa dig.
Det finns en avskild plats här vid träden.
Här får vi vara i fred.
Jag känner mig som en skolflicka igen.
Det är okej, jag vill det.
–Jag vill ha dig som du vill ha mig. –Jag kan inte.
Det här är inte rätt. Jag kan inte, Jenny.
Förlåt.
Du är en vacker kvinna, Jenny.
Jag har haft jättetrevligt i kväll, men jag kan inte.
Jag är distraherad.
Jag är fokuserad på skrivandet, och du förtjänar bättre.
Det är okej. Jag förstår.
Du är en konstnär och kan bara tänka på din bok.
–När blir den klar? –Jag vet inte.
–God natt, Harry. –God natt.
–Tack för i kväll. –Okej.
–Är allt som det ska, Jenny? –Visst.
–Vad gör du här, Travis? –Nattronden.
Har du varit på nåt tjusigt?
Återträff för baldrottningar. Vi träffas ibland.
–Så... –Är det du, Jenny?
–Jag undrar om... –Jag måste gå, Travis.
Tack för att du håller koll. God natt.
Harry?
Öppna, Harry!
Förlåt att jag slog dig. Det var inte meningen.
Snälla, öppna dörren!
Kan vi förlåta varandra?
–Vart ska du? –Med dig.
–Du stannar här, och håller tyst. –Jag är ingen skvallerkärring.
Connie? Maggie Pratt. Jag har katastrofala nyheter.
Jag beklagar det här med Nola.
Nu räcker det för i dag, Marcus. Det räcker.
Inte olika tillbehör längre?
Jag hade inte sålt om jag hade vetat att restaurangen skulle bli en sylta.
Synd att jag inte lever upp till dina krav.
Du får gärna hänga på ett annat matställe, helst i en annan delstat.
När jag ägde stället var det ett resmål.
–Vi var omnämnda i Fodor's. –Det är vi fortfarande.
Några av flickorna är sjuka.
Varsågod, smaka citronkakan. Jag bjuder.
–Vad vill du ha, Marcus? –Bara en hamburgare och...
Det vanliga. Tack.
Jag känner igen dig. Du är den där lilla jäveln–
–som alltid hängde efter Quebert som en liten valp.
Ja, det stämmer.
Det här är Marcus Goldman. Han är en känd författare nu.
Du har växt upp sen vi sågs senast.
–Du är rätt snygg. –Tack för komplimangen.
–På New York–vis. –En antisemitisk eufemism.
Jag hoppas att han får lida som den där flickan...
Nu räcker det, mamma.
Du är ju författare.
Skriv sanningen om den där sjuka skitstöveln.
Han dödade Nola och han dödade mrs Cooper.
Och på ett sätt dödade han min Jenny med.
En söndag i juli anordnade jag en trädgårdsfest–
–som skulle bli en stolt dag för mig och Jenny.
Jag bjöd borgmästaren, polischefen och vår lokala senator.
Jag lovade dem en överraskning.
De skulle bli så förvånade när de fick se vår berömda kändis.
"Vad gör han här", skulle de fråga. "Umgås med Jenny", skulle jag svara.
Var välkomstdrinken god?
–Det är vår tredje. –Varsågoda.
–Raring? –Jag tror inte att han kommer.
Han är nog försjunken i skrivandet.
–Jag ringde, han är inte hemma. –Han kommer.
Du tänker träffa din framtida svärson klädd som en luffare.
Prata med folk, mingla. Var inte blyg.
Jag ringer honom.
Den dagen gjorde han allt han kunde för att vanhedra vår familj.
Raring, din fest är helt perfekt.
Synd att den överskuggas av nyheten–
–om Kellergans tös självmordsförsök.
Vilken lättnad att hon klarar sig.
Ni två kan verkligen slå på stort. Musslor, hummer, biff...
–Vem ska gifta sig? –Ursäkta mig.
Låt höra. Vad är det vi firar?
Kära vänner, vi bjöd hit er i dag–
–för att tillkännage att...
...vi har en ny färgteve.
Bob har cancer! Han kommer att dö.
–Va? Har jag cancer? –Det har du, min älskade.
–Men vi skulle ju tillkännage... –Jag vet.
Men det var lättare att berätta för dig bland våra nära och kära.
Vid såna här tillfällen är det viktigt att ha vänner omkring sig.
Det påminner oss om att vi inte är ensamma.
Vi kommer aldrig att glömma dig, Bob.
MONTBURRYS SJUKHUS
–Mr Quebert. –Pastorn!
–Jag hörde om Nola. Hur mår hon? –Så snällt att ni kom.
Ni har väl hört att hon försökte begå självmord?
Rykten... Det är priset man får betala när man bor i en småstad.
Hon hade huvudvärk och tog fel medicin.
Då förstår jag. Hälsa henne från mig.
Ni är så vänlig. Jag ska framföra det.
Hon bör inte ha för många besökare. Ni förstår säkert.
Fick ni veta var han var?
Han förförde väl nån annan tonårsflicka.
Men min Jenny blev helt förstörd. Förkrossad.
Quebert? Quebert!
Quebert?
"Nola, min älskade. Om du dog, var skulle då min kärlek ta vägen?"
Att älska dig är att förlora hela mitt jag.
Det fick mig att må illa.
Föll det er aldrig in att de kanske älskade varandra?
Älskade varandra?
Det där oskyldiga barnet hade aldrig–
–svarat på hans närmanden av fri vilja.
Nej, han utnyttjade henne. Och sen fick hon lida för det.
Stackars barn.
Så vad gjorde ni med pappret?
–Jag tog det med mig. –Varför det?
För att krossa honom och se till att han åkte i fängelse.
–Berättade ni för nån? –Ja, för polismästare Pratt.
Vad ska vi göra?
Lås in det i ditt kassaskåp. Och oroa dig inte–
–du ska få se hur vi hanterar såna män häromkring.
Han skulle undersöka det. Sen försvann Nola–
–och han sa att han skulle utreda det mer.
Men då hade det där jäkla pappret redan försvunnit.
Försvann pappret?
–Hur gick det till? –Vem vet?
Jag hade det i kassaskåpet på Clark's.
Bara jag hade nyckel till det.
En dag i augusti var det borta när jag letade efter det.
–Visst är det konstigt? –Ja.
Känner ni nån som heter Elijah Stern?
Naturligtvis. Han finansierar galan och en massa annat.
Och han ägde huset i Goose Cove.
Han hyrde ut och sålde huset till Harry.
–Så Elijah Stern har ägt Goose Cove? –Ja.
30 JUNI 2008
Hur väl kände du Elijah Stern?
Första gången jag träffade honom var på galan.
Jag satt bredvid honom. En charmerande man.
Smart, excentrisk, konstens beskyddare.
Jag var hemma hos honom några gånger. Hurså?
Kände Nola honom?
Jag tror inte det. Hon kanske träffade honom på fiket, men...
Kan han ha sett henne i Goose Cove?
Jag vet inte.
–Kan jag hjälpa er? –Jag söker mr Stern. Marcus Goldman.
–Har ni bokat ett möte? –Nej.
Mr Stern tar inte emot besökare utan förbokning.
–Och hur bokar jag ett möte? –Det gör mr Stern själv.
Vilket moment 22.
Kan ni bara tala om för honom att det handlar om Nola Kellergan?
Ett ögonblick.
Mr Goldman? Mr Stern tar emot er.
Mr Goldman, sir.
Tack för att ni tar emot mig.
Författaren mr Goldman. Stämmer det?
–Så varför detta oanmälda besök? –Jag utreder Nola Kellergans död.
–Gör inte polisen det? –Jag känner Harry Quebert.
Vad har det med mig att göra?
Jag har förstått att ni...
Ni har ägt huset där Harry bor i Goose Cove.
Jag sålde det till honom 1976.
Jag undrar bara varför nån som ni äger ett hus i Somerdale.
–Det är inte... –Min far byggde huset.
Han ville ha nåt vid havet i närheten av Augusta.
Somerdale är en fin liten stad.
Så ni ägde alltså Goose Cove när Nora Kellergan försvann?
Ja, det gjorde jag.
Ett vittne såg henne hoppa in i er chaufförs bil–
–flera gånger sommaren då hon försvann.
Min chaufför, Luther Caleb, var en modig och ärlig man.
En talangfull man. En konstnär.
Jag tillåter inte att ni besudlar hans namn–
–när han inte längre kan försvara sig.
–Är han död? –Han dog för länge sen.
Var det hans målarstudio jag såg?
Ja. Jag har behållit den för att visa min respekt.
Och ni tror inte att han var inblandad i Noras försvinnande?
Mördaren är ju redan gripen. Mr Quebert är väl häktad?
Jag är inte övertygad om att han här skyldig.
Er utredning måste vackla–
–om ni ifrågasätter min bakgrund och anklagar min chaufför.
Det här samtalet är slut. Adjö, mr Goldman.
Tack för att ni tog er tid.
"Luther Caleb var en modig och ärlig man", sa han.
"En talangfull man, en konstnär."
Ursäkta, men kan jag få låna toaletten?
Gästtoaletten är genom skjutdörren till vänster.
Okej. Tack.
Det var som fan.
Vad är det här?
Herregud.
Tack.
To our friends: Gotfrid, Ragnar & WTC-SWE Fixed by: Balkan BoyZ